Dette har hendt.
Hva er det?
Noe som en dag vil gjøre oss immune mot skrømtene.
Vi vil teste serumets effektivitet på fangen.
De skal ha et menneske i samme rom som en sultende skrømt.
Prøvepersonen er en dødssyk pasient som har meldt seg frivillig.
Hva har dere gjort mot meg?
Vi har sporet det som virker som en ny sykdom
i Pegasus-galaksen.
Det er et unikt protein først skapt av innbyggerne på en planet kalt Hoff.
Laget for å forstyrre skrømtenes spisemekanisme,
gjøre dem immune mot prosessen.
Drepte den spisende skrømten og halvparten som tok det.
La oss ikke glemme at Michael spredte den modifiserte Hoff-medisinen
til dusinvis av verdener, kanskje flere. Ingen vet det sikkert.
Det betyr at hver gang du spiser, tar du en risiko.
Én gang til.
Dårlige nyheter, er jeg redd.
Du må tilbake til skolen i morgen.
Ta amoxicillin i tre dager til.
Det bør gjøre susen.
Hva har vi her? Alle disse forbindingene må skiftes.
Vil du gå tilbake til lageret og hente flere bandasjer?
- Ja, doktor. - Takk.
Bortsett fra det, ser du bra ut.
- Her er posten. - Oberst. Hva gjør dere her?
Vi hørte dere trengte forsyninger,
så vi tenkte vi kunne komme og se hvordan det gikk.
Bare en kort tur. Er det det du kaller det?
Hyggelig å se deg også, Rodney.
- Hvordan går det, doktor? - Bra, takk.
Dette er vel antibiotikaen jeg bestilte?
Dr. Keller ga deg mange, så de burde vare en stund.
- Skulle ønske det var sant. - Hva betyr det?
Jeg har behandlet mange infeksjoner
hos overlevende etter Hoff-pesten. Jeg klarer det så vidt.
Overlevende etter Hoff-pesten her?
Dette er ikke en planet Michael hadde som mål.
Nei, men mange av disse kom fra en annen planet, Balar.
De klarte å overleve pesten,
og da de begynner å få tilværelsen tilbake,
kom skrømtene og prøvde å utrydde dem.
- Vi hørte rykter om det. - Skrømtene er ikke så glade
for å ha hele befolkninger der ute som er immune mot dem.
Bare en håndfull balarer overlevde.
Lokalbefolkningen var så snille å ta imot dem.
- Doktor? - Novo. Dette er mine venner fra Atlantis.
Oberst Sheppard, Teyla, Ronon og dr. Rodney McKay.
Dette er Novo. Hun hjelper meg her på klinikken.
- Hyggelig å møte deg. - Deg også. Jeg har hørt mye om deg.
Er det mannen?
- Hvilken mann? - Fra alle de morsomme historiene.
Nettopp. Jeg håper dere kan bli til middag.
Kantinen er ikke fancy, men de serverer en kjempegod gryterett
laget av en geitelignende skapning. Deilig.
- "Geitelignende"? - Jeg syns det er en flott idé.
Det gir oss sjanse til å høre og gjenoppleve alle de morsomme historiene.
Ja.
Hvordan er livet i Pegasus' villmark. Du savner vel Atlantis nå.
- Overraskende nok ikke. - Kom igjen,
de varme badene, en PlayStation, deodorant.
Jeg vet det virker litt røft, men det er det egentlig ikke.
Overalt er folk snille mot meg, jeg mangler verken et måltid eller et sted å sove.
Og for å være ærlig
begynner jeg å føle at jeg gjør noe viktig.
- Hva er det? - Skrømter.
- Jeg ser ni. Vi kan ta dem. - Nei. Det er for mange sivile.
Virker ikke som en vanlig skrømtjakt.
Hvordan fant du ut det?
For det første er det ingen piler,
og det virker ikke som om de angriper landsbybeboerne.
Hvem blant dere snakker for resten?
Jeg er Elson, leder for denne landsbyen.
Hva vil dere oss?
Dere har nylig tatt imot en gruppe flyktninger fra en annen planet.
De er overlevende etter en pest.
Det er viktig at dere utleverer dem til meg straks.
- Hvorfor? - Grunnene angår ikke dere.
Gitt at dere samarbeider,
har dere mitt ord for at vi drar fredelig.
Og hvis vi ikke samarbeider?
Det vil være en svært uklok avgjørelse.
Moderskipet vårt vil være her før natta er over.
Har dere ikke samtykket da,
vil jeg gi signal, og hele landsbyen deres vil utslettes.
Utlever disse fremmede, og livene deres blir spart.
Gjør motstand, og dere vil alle dø sammen.
Valget er deres.
Jeg skjønner ikke. De har alt ødelagt hjemverdenen vår.
Hvorfor skulle de også jakte på resten av oss?
- Du fortalte dem ikke det. - Ikke hele historien.
Hva snakker du om?
Novo, husker du da jeg fortalte at som overlevende etter en pest,
er du immun mot å bli spist av skrømter?
Det er mer ved det enn det.
Alle skrømter som prøver å spise dere eller noen som dere,
vil som resultat dø umiddelbart.
Dere er gift for dem.
- Da er vi så godt som døde. - Ikke nødvendigvis.
De tolererer oss ikke noe sted.
Ikke om det du sier, er sant.
Selv om de fant dere på denne verdenen,
betyr ikke det at dere ikke kan gjemme dere noe sted.
- Novo? Hørte du det? - Ja.
Dette er Sefaris. Han er også fra Balar.
Rådsmedlemmene møtes for å diskutere
om de skal etterkomme skrømtenes forespørsel.
- Hva? Hvor? - Gruvekontoret.
Jeg prøvde å komme meg inn, men de avviste meg.
Ronon, Teyla, pass på porten. Dere to blir her og ser til disse.
Kan du vise meg hvor gruvekontoret er?
Ja.
Oberst, hva skal du si til dem?
Jeg skal gi dem en ny utvei.
Dere forteller oss at som resultat av denne pesten
er balarene nå dødelige for skrømtene?
I det store og hele.
Så skrømtene vil ikke risikere å jakte i denne landsbyen.
Det er sant, men det er også grunnen
til at de er villige til å utrydde dere helt.
En landsby uten jaktmulighet, er verdiløs for dem.
- Visste de det? - Hva?
Visste balarene at de ga oss denne forbannelsen
- da de kom hit. - Nei. De ante det ikke.
- Det er ikke deres feil, Jervis. - Kanskje ikke, men det betyr ikke noe.
Skrømtene vil ikke hvile
før hver eneste overlevende etter pesten i galaksen er død.
Men skrømtene aner ikke hvem de er,
hvis ikke folk som deg peker dem ut.
Jeg er heller ikke glad for dette, oberst, men hvilket annet valg har vi?
Vi kan kanskje flytte hele folket ditt
til en annen planet der de er trygge.
- Forlate hjemmene våre? - Jeg vet det ikke er ideelt,
men det eneste andre valget er å utlevere uskyldige mennesker,
og jeg vet at dere ikke vil gjøre det.
Som skrømtene sa, er de fremmede.
- Vi gikk med på å la dem komme hit. - Jeg gikk ikke med på det.
De var dessuten ingen trussel da. Nå har det endret seg.
Men det er som de tilhører familien.
Novo bor under taket mitt. Hun spiser ved bordet mitt.
Datteren min tilber henne. Hva skal jeg si til henne?
Foretrekker du at vi alle blir drept?
- Oberst Sheppard, kom inn. - Unnskyld.
Fortsett.
Ronon og jeg står ved porten. Den er ikke tungt bevoktet.
Det er de samme folkene fra landsbyen. Jeg gjenkjenner kommandøren.
Hva er sjansen for at dere kommer dere forbi dem?
- Ganske gode. - Egentlig ikke så gode,
men mye bedre om du og Rodney blir med.
Greit. Bli på posisjonene til vi kommer.
Hva er det?
- Hvor mange bor det i denne landsbyen? - 600-700.
Vi har dårlig tid, men vi kan klare det.
- Hva foreslår du? - Vi uskadeliggjør skrømtene,
får alle gjennom porten før moderskipet kommer.
Dere er trygge i Atlantis til dere kan omplasseres.
Uakseptabelt.
Balarene fortjener ikke dette. De overlevde bare en sykdom.
Det kunne like så godt ha skjedd med oss.
Utleverer vi disse menneskene, er vi selv ikke bedre enn skrømtene.
Selv om dere samarbeider med skrømtene,
er det ingen garanti for at de vil holde ord.
De kan godt drepe dere alle for å være til bry.
Greit. Hva vil du vi skal gjøre?
Bli klar til å flytte. Ta bare med det dere kan bære.
La oss gå, Rodney. Vi angriper skrømtene.
- Skal vi det? - Jeg blir med deg.
Ikke nubbesjanse.
- Oberst... - Har ikke tid til å krangle.
Du må gjøre disse menneskene klar til transport.
Så snart porten er sikret, må vi bevege oss fort.
Ok, men vær forsiktig.
Greit.
Skal vi angripe, må vi gjøre det derfra.
Enig.
Så snart vi tar porten, bør vi tilkalle noen hoppere.
Det gjør evakueringen av landsbyen mye raskere.
Og vi har bruk for ekstra ildkraft,
hvis moderskipet kommer før vi er ferdige.
La oss håpe ikke det skjer.
- Kom inn, oberst Sheppard. - Kom igjen.
Vi har et problem.
Flere av skrømtene kommer tilbake.
De må ha vært ute på patrulje.
- Hvor mange? Kommer vi oss ennå ut? - Nei.
Akkurat nå sitter vi fast her.
Dere sa dere kunne få oss ut.
Det er mer skrømter enn vi trodde.
Porten er for tungt bevoktet.
- Så vi er fanget? - For øyeblikket.
Jeg har ikke gitt opp. Jeg må utvikle en ny strategi.
Hva slags strategi foreslår du vi bruker til å slå en hær av skrømter?
Jeg vet ikke. Jeg har ikke kommet på det ennå.
I verste fall dukker ikke jeg og gruppa mi opp,
folkene på Atlantis vil koble opp porten og kontakte oss på radio.
Jeg kan tilkalle støtte.
Vil det skje før moderskipet kommer?
- Antakelig ikke. - Vi kan ikke vente så lenge.
For alt vi vet, kan skrømtene lyve om skipet.
Og hvorfor skulle de gjøre det?
Jeg sier bare at vi må oppholde dem så lenge som mulig.
Dette er galskap.
Elson, vi må tenke på vårt folks sikkerhet.
Jeg tenker på ditt folks sikkerhet.
- Hele folket deres. - Vi kan ikke basere oss på deres hjelp.
- Vi må ta våre egne avgjørelser. - Jeg trenger tid til å tenke over dette.
Tida for det har gått, Elson.
Vi må handle, og er ikke du forberedt på det, vil jeg.
Jervis!
Hva vil han gjøre?
Jeg vet ikke.
- Hvor er Novo og de andre? - Vi sendte dem hjem. Hvordan da?
Kan disse menneskene gå?
Om de må, men jeg trodde ikke vi fikk dem gjennom porten.
Vi kan ikke akkurat nå, men jeg tror ikke de er trygge her heller.
Grip våpnene deres.
Bli med meg.
- Unna vei. - Hun er ikke her, Jervis.
Hvor er hun?
Hva skal vi gjøre, Novo?
Vi må komme oss ut av landsbyen.
Hva er det som skjer der ute?
Noen landsbyboere bestemte seg for å ta ting i egne hender.
- La oss stoppe dem. - Det første først.
Vi må flytte disse menneskene. Ta noe utstyr.
Vi vil ikke ha noe bråk. Bare gi oss balarene.
- Jeg tror ikke det. - Ikke gjør ting vanskelige, oberst.
Du hadde din sjanse til å redde landsbyen. Nå er det min tur.
Redde landsbyen. Er det det du kaller dette?
Dette er ikke deres sak.
Det er opp til oss å bestemme hvordan håndtere situasjonen.
Ja, det er det, men Jervis, dette er ikke vår måte.
Vår måte?
Vår måte er det som brakte oss i denne situasjonen.
Vi har alt gitt dem mer enn de kunne bedt om.
Hvorfor skyter du dem ikke nå og blir ferdig med det?
Det er en dødsdom uansett. Skyt dem selv,
og spar dem pinen med å bli torturert av skrømtene.
- Du ville gjort dem en tjeneste. - Carson.
Kom igjen. Drep dem alle, om dere er så desperate etter å bli kvitt dem!
- Dere gjør en stor feil. - Kanskje.
Men vi gjør noe med ren samvittighet.
- Det betyr ikke noe, uansett. - Hva snakker du om?
Mennene mine er alt på vei til porten med den første gruppa vi fanget.
Det er for sent.
Hva skal de gjøre med oss?
Vær rolig, Sefaris. Du skremmer de andre.
Kanskje de bør være redde. Vi vet vi ikke kan flykte fra dette.
Vi kan ikke oppgi håpet.
Innse det, Novo, vi har blitt forrådt.
De vil ikke ha oss her. Det har de aldri.
Vi var fortapt det øyeblikket vi måtte forlate hjemmene våre.
Og tenk, som overlevende
betraktet jeg meg selv som en av de heldige.
- Er Jervis tatt hånd om? - Han og mennene er innelåst.
De vil ikke gi oss flere problemer,
men jeg syns ikke det var nødvendig å lamme dem.
- Men det føltes godt. - Så hva nå?
Jeg må få resten av balarene ut av landsbyen.
Ikke godt å si om andre føler slik Jervis gjør det.
- Hvor skal vi ta dem med? - Skogen.
Det er en vanskelig vei om natta.
Hva med gruven? Sporene fører oss rett ned til den.
Vi følger bare dem.
- Ingen blir borte. - Nettopp.
Gå og hent Beckett og pasientene hans, få dem hit.
Vi samler sammen alle andre.
- Hva er det? - Noe skjer.
Hva er det som skjer?
Dere skal dra snart.
- Hvor? - Deres nye hjem.
Moderskipet har nettopp kommet.
Vent.
- Jeg har et forslag til dere. - Hva gjør du, Sefaris?
Noe vi skulle gjort for lenge siden.
- Dere kan ikke tilby meg noe. - Ikke vær så sikker.
Noen gjemmer seg i landsbyen.
Han er av mye større verdi enn oss alle til sammen.
- Nei, Sefaris. - Spar livene våre, så tar jeg deg til ham.
Et godt forsøk, men svaret er nei.
Livet mitt da.
Hvordan kan du gjøre dette?
Jeg lover at det blir verdt det.
- Jeg tror det er alle. - Hvor er McKay og Beckett?
Hva er statusen deres, Rodney?
Fremdeles på klinikken.
Carson bestemte seg for å hente flere forsyninger.
Be ham skynde seg. Vi kan ikke bli her for alltid.
Gå først, oberst. Vi kommer etter.
- Er du sikker? - Absolutt. Vi er like bak dere.
La oss gå. Hold sammen. Følg sporene.
Sånn. Det bør holde. Kan du hjelpe meg, Rodney?
Minn meg på å ta med en sherpa på neste besøk.
Ham. Han er den rette.
Ser dere? Jeg har holdt min del av avtalen.
Det gjorde du.
Dessverre, i lys av tilstanden din
er det altfor risikabelt å la deg leve.
Piler.
- Rodney og Carson er ennå ikke her. - Kom inn, Rodney.
McKay?
Dere kan fortsette. Jeg skal hente dem.
- Ronon? Teyla? - Fortsett.
Skrømtene tok nettopp Beckett og McKay.
- Hva? Hvordan? - Tok dem opp i en pil.
Jeg tror de skal til et moderskip.
Hvordan visste skrømtene at de var i landsbyen?
Jeg tror jeg fikk en idé.
Våkne opp, Rodney.
Er det meg, eller har de forsterket lammevåpnene?
Og de tok oss med til moderskipet. Det er flott.
Hva skal vi gjøre?
lkke få panikk.
Jeg har stor erfaring i å flykte fra disse.
- Har du det? - Ja.
Jeg har opplevd dette ofte, alltid funnet en utvei.
- Hvordan? - La meg se.
Sist gang spilte Teyla en dronning,
hun fikk oss frigjort.
- Ikke stor sjanse for at det skjer. - Det er vel ikke det.
- Hvor mange ganger før det? - Ronons venn Tyre lot som om
han samarbeidet med skrømtene, men var egentlig på vår side,
- så han slapp oss ut. - Jeg begynner å ane et mønster.
Du har faktisk aldri rømt fra noen av disse cellene.
- Det er en første gang for alt. - Herregud.
Gi meg et øyeblikk. Jeg skal finne på noe.
Jeg vil ikke presse deg, men jeg tror ikke vi har et øyeblikk.
Ta dem med.
- Hva er dette stedet? - Laben tilhører min toppvitenskapsmann.
De siste seks månedene har han studert den dødelige giften
som har gjennomtrengt maten vår.
Hvor er han nå?
Død.
Han trodde han hadde funnet en sikker måte å oppdage giften på.
For å bevise det bestemte han seg for å spise en av testpersonene sine.
Det gikk vel ikke så bra.
Han døde med store smerter.
Jeg trenger ikke å si at forskningen hans har stått stille siden da.
Det er der du kommer inn, doktor.
Jeg? Hva venter du at jeg skal gjøre?
Den som identifiserte deg, sa
du hadde stor ekspertise i å behandle giften.
Han sa til og med at du var med på å utvikle den.
Hvis noen kan finne en måte å oppdage den på, kan du det.
Hvis du tror jeg vil hjelpe deg, tar du feil.
Jeg tenkte du ville si det,
derfor er jeg forberedt på å tilby deg et insitament.
Så langt har jeg spart livene til folkene på planeten under.
Samarbeider du, vil jeg fortsette med det.
Men prøver noen av dere å trosse meg...
Ja, ja, vi skjønner.
Jeg visste dere ville se det på min måte.
Begynn å arbeide.
Gi meg én god grunn til ikke å skyte deg.
Hvorfor det?
Hvordan visste skrømtene hvordan de skulle ta Beckett?
Hva mener du? Har legen blitt tatt?
Jeg sverger på at jeg ikke hadde noe med det å gjøre.
- Hva med mennene dine? - Nei. Det er umulig.
Doktoren har bare vært god mot oss.
De fant ikke bare tilfeldigvis klinikken.
Noen brakte dem dit.
Hvorfor spør du ikke balarene?
Det er de som hadde mest å tjene.
En av dem trodde vel han kunne redde seg selv ved å forråde legen.
Jeg sa de ikke var bra, oberst.
Pokker.
Ingen av disse konsollene er koblet til noe.
Jeg kommer meg ikke inn i skipets systemer.
Hva med deg? Har du noen framgang?
Carson?
Går det bra med deg?
Jeg kan ikke gjøre dette, Rodney.
Hva mener du? Forstår du det ikke?
Nei. Jeg mener jeg ikke kan gjøre det.
Vet du hva som skjer om skrømtene klarer å oppdage Hoff-medisinen?
De vil jakte på hver eneste person i galaksen som har den.
Det er hundretusenvis av personer, Rodney.
For ikke å nevne at når de er ferdige,
kan de begynne å spise igjen, alt de vil.
Hva er alternativet?
Vi vet skrømtene ikke lar saken ligge.
Vi har sett hva de kan gjøre.
De utrydder hele landsbyer bare for å få noen som balarene.
- Så hva skal jeg gjøre? - Bare stopp.
Få det til å se ut som du jobber, og...
Til vi klarer å komme oss vekk.
Og fortsette som før? Som om dette ikke skjedde?
Jeg sa ikke det skulle bli enkelt,
vi kan ikke løse alle galaksens problemer på én dag.
Du føler deg skyldig, men dette er ikke din feil.
Du visste ikke at noe av dette ville skje.
Noe av det første de lærte oss på medisinstudiet, var: "lkke skad noen."
Nå vet jeg ikke hvordan jeg skal finne ut hvordan det er mulig i denne situasjonen.
- Hvordan går det med dem? - De er redde.
Jeg har prøvd å berolige dem, men det nytter ikke.
- Hvordan går det her? - Vi klarer oss.
- Hva skjer i landsbyen? - Ikke mye. Alle gjemmer seg inne.
Hvorfor har ikke moderskipet angrepet ennå?
Fordi Rodney og Carson ble fanget?
Vet ikke, men vi bør bruke denne tida til å finne på en plan.
- Har du en? - Kanskje, men det blir mye arbeid.
- Hva er det? Har du funnet ut noe? - Nei.
Sikker? Du har et typisk Beckett-ansikt.
Jeg er sikker, Rodney. Bare gå tilbake på jobb.
- Hvor skal du? - Snakke med kommandøren.
- Hvorfor det? - Jeg må fortelle ham noe.
Du har funnet på noe. Hva er det?
- Åpne! - Vil du fortelle meg det?
Du vet jeg vil gå gjennom sakene dine.
La meg være. Åpne døra!
Vil du fortelle meg hva som skjer?
Jeg må snakke med kommandøren nå.
Hør på meg. Du må bli her.
Ikke vær redd. Alt blir bra.
Doktor, jeg ventet ikke å høre fra deg så snart.
- Dette må være gode nyheter. - For noen, kanskje.
Jeg vil fortelle deg at jeg ikke vil jobbe for deg mer.
- Hva snakker du om? - Jeg gjør ikke ditt skitne arbeid mer.
- Finn en annen. - Det er ingen annen.
- Det er ille for deg. - Du tøyer tålmodigheten min, doktor.
Du glemmer at jeg kontrollerer skjebnen til folket under.
Folk vil dø uansett hva jeg gjør, så jeg gjør ikke noe.
Nekter du å fullføre forskningen,
kan du bare være til nytte for meg på én annen måte.
Og stol på meg, du vil ikke like det.
Du skremmer meg ikke mer. Forstår du?
- Jeg bryr meg ikke om hva du gjør. - Som du vil.
Jeg vil like dette veldig mye.
Hva er dette?
Hva har du gjort mot meg?
Det viser seg at du er nærmere å oppdage Hoff-medisinen enn du trodde.
Tok ikke lang tid å perfeksjonere blodprøven deres.
Så snart jeg bekreftet den ved å bruke prøver du skaffet,
bestemte jeg meg for å ta én test til, bare for å være sikker.
På meg.
- Har du giften? - Ja visst.
Og nå har du den også.
- Carson. - Hallo, Rodney.
- Kan du slette disse dataene? - Selvsagt...
Jeg fikk kommandøren til å spise av meg.
- Hvorfor det? - Jeg har Hoff-medisinen.
Michael må ha gitt den meg mot skrømtene.
Hvorfor sa du det ikke?
Fordi du ville hindret meg.
Fordi det er dumt. Hva om du tok feil?
Det var den eneste sjansen vi hadde til å komme unna.
Hjelp meg å ødelegge forskningen
før de finner ut hva jeg har gjort.
- Nettopp. - Ok, flott.
Kysten er klar.
- Hva gjør vi? - Hva tror du?
Vi leter etter en vei bort fra skipet.
Ved å vandre gjennom gangen uten mål og mening?
lkke uten mål og mening. Jeg utforsker.
Det er en stor forskjell.
Bingo.
- Hva gjør du? - Hacker inn i skipets samband.
Sikker på at det er en god idé?
Får vi ikke kontakt med Sheppard,
har vi ingen sjanse til å komme oss vekk fra skipet.
- Du må dekke meg. - Greit. Fra hvilken retning?
Hva var det?
- Sheppard, kan du høre meg? - Er det deg, McKay?
Gudskjelov! Vi er på moderskipet. Jeg har Beckett med meg.
- Hva skjer der oppe? - Vi klarte å flykte.
- Beckett hjalp til. - Det er flott,
- for vi har virkelig bruk for hjelp. - Dere?
Det er vi som er fanget på skipet!
Det er der dere må være nå,
fordi noen må ta ut moderskipets hovedvåpen.
- Hva? - Vi har en plan,
men den fungerer bare om moderskipet er ute av bildet.
Det er ille nok at jeg hacket sambandet.
Roter jeg med andre systemer,
vil de snart oppspore oss.
Det er eneste måte å bringe dem i trygghet på.
Så skal vi finne en måte å få dere vekk derfra.
Greit. Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Gi meg noen minutter. Det bør holde.
- Du er en bra mann, Rodney. - Ja, ja.
- Bare ikke glem oss. - Det vil vi ikke. Lykke til.
- Tror du han klarer det? - Det bør han.
Ellers vil dette gå veldig galt.
Jervis.
- Jervis. - Hva vil du?
- Vi må snakke sammen. - Jeg har ingenting å si deg.
Du hadde rett hele tida. Jeg skulle hørt på deg.
Atlantene aner ikke hva de gjør.
De sier de har en plan, men egentlig risikerer de bare livene våre.
Tja,
det er litt sent nå, er det ikke?
Er det det?
Hvis du gikk til skrømtene ved porten nå,
tror du du kunne få dem til å holde den opprinnelige avtalen?
Det er mulig,
men jeg ville måtte levere alle gjenværende fremmede samtidig.
De er i gruven, gjemmer seg i hovedkammeret.
Er de andre rådsmedlemmene med på dette?
Jo mindre de vet om det, jo bedre.
Og du?
Har du samvittighet til dette?
Overlat det til meg. Bare inngå den avtalen.
Hva er det?
Gjennomsøk skipet.
Hvor lenge tar dette, Rodney?
Haster jeg på deg før en komplisert operasjon?
Ja, det har skjedd.
Jeg er inne.
Jeg trenger noen minutter til å koble ut...
Herregud!
- Jeg tror de fant oss! - Tror du det?
- Du må holde dem unna. - Skal jeg det?
Kom igjen, Carson. Du kan gjøre det.
Greit. På tre?
- Hva med én? - Greit.
Og én!
- Hvordan går det? - Nesten ferdig.
Jeg kan ikke holde dem unna for alltid.
- Vi må gå nå. - Det er alt. Jeg er ferdig. La oss gå!
- Hvor skal vi? - Til pil-dokken.
- Kan du fly en pil? - Jeg har fløyet hoppere før.
Jeg har vært i Tokyo, men snakker ikke japansk.
Hvor vanskelig kan det være?
Vet du hvor du går?
Jeg fant en tegning av skipet på konsollen.
Mens vi ble skutt på?
Den er tett.
- Hvor lenge tror du den holder dem ute? - Ikke lenge.
Kom igjen.
- Hva gjør du? - Jeg går inn.
- Begge kommer ikke inn. - Jo da. Til siden!
- Har du det behagelig? - Bra.
Hva venter du på?
- Den skal starte. - Det gjorde den ikke.
Nei, men det stemmer ikke.
Det skal komme et cockpitdeksel.
Kanskje det er en vektgrense.
- Hva betyr det? - Fordi det er to av oss!
Kanskje du trenger en nøkkel.
Det er ikke en Volkswagen!
Dette er åpenbart flightkontrollen
som skaper den framdriften, så...
Hvordan kom du fram til det?
Det var bare sunn fornuft.
- Kom igjen. - Nettopp, sunn fornuft.
Hva vil du meg? Det er ikke merkelapper.
- Ikke bra. - Sier du det?
- Vi trenger en plan. - Vet det. Jeg tenker.
Så tenk fort, for kommer skrømtene inn døra,
er vi begge døde.
- Vi må dra. - Hvor? Vi er fanget her inne.
Da må vi finne et sted å gjemme oss. Kom igjen.
- Hva? - Jeg har en idé til.
Sjansen er liten, men det kan gå. Men du må komme deg av meg!
Når dere har tatt disse menneskene, drar dere vel fra byen?
For godt?
Vi bryr oss ikke om dette stedet. Vi vil bare ha balarene.
Det er et stort kammer oppe. De gjemmer seg der.
Hvor er de?
Jeg skjønner ikke. Han sa de var her.
De skal være her.
Hva er dette?
Tror du vi drepte nok skrømter?
Det finner vi vel ut.
Bra jobba.
Jeg har hørt om en eksplosjon på planeten
som har drept flere av våre krigere.
Menneskene fortsetter å angripe styrkene våre.
De prøver å flykte.
Sikt på området rundt portalen og gi ild.
- Våpnene reagerer ikke! - Hva?
Koble opp porten.
Dette er første gruppe. Det kommer flere.
Vi må bevege oss raskt.
De vil yte hard motstand. Kom.
Kom igjen, la oss dra. Bøy dere ned.
Vi har mistet kontakt med styrkene ved porten.
- Hva med de to menneskefangene? - Vi finner dem ikke.
De kan ikke bare ha forsvunnet. Det betyr ikke noe.
Vi kan ikke la landsbyboerne flykte.
Send ut pilene.
Oberst!
Gå, gå, kom igjen!
Pokker!
Sheppard! Det kommer mer!
Gå, gå! Dere er nesten framme.
Teyla!
- Rodney! Carson! - Herregud, det fungerte.
- Rodney, du er et geni. - Hva gjorde du?
Jeg omprogrammerte strålen,
til å bare stråle fra det punktet.
Da skrømtene mistet hovedvåpnene,
var det bare et tidsspørsmål før de sendte ut pilene.
La oss dra!
Der er du. Jeg har ringt deg.
Beklager. Hva skjer?
Lornes folk har funnet en planet til landsbyboerne.
De frakter dem ut i dag.
Jeg hørte det. Jeg blir med dem.
Selvsagt. Vil du ha lunsj?
Vi fikk ikke tid til sosialt samvær,
om du ikke regner å løpe i gangene i et moderskip
- som sosialt samvær. - Du har rett.
Jeg vil gjerne, Rodney, men jeg må gå gjennom dette.
Hva er det?
Forskning på serumet som gjør at cellene mine ikke brytes ned.
Det er noe her som kan hjelpe de overlevende etter pesten,
siden jeg ikke får infeksjonene de får.
Du må ikke nå. Jeg legger dataene på en harddisk.
- Du kan ta den med deg. - Det kan du ikke.
Mr. Woolsey vil ikke at det forlater basen.
- Beklager, Rodney. - Jeg bryr meg ikke.
Jeg ville bare unngå at du klager over at du aldri ser meg.
Greit.
Vent, Rodney.
Når jeg tenker etter, er jeg litt sulten.
Dessuten kan jeg ikke løse galaksens problemer på én dag.
- Det er... - Hold kjeft. La oss gå.
Er du interessert i noen?
Jeg? Nei, jeg har ikke tid til slikt.
Du er en elendig løgner, dr. McKay. Fortell, fortell.